I går røg jeg for første gang DMT. Det var sammen med en nær ven og foregik på en glaspibe. Vi skiftedes til at ryge 30 mg. Det var ca. kl. 15, og jeg var den første. Vi må have styret varmen meget godt, for vi fik begge en kraftig, men meget forskellig virkning.
Vi havde lagt madrasser på gulvet, og jeg sad op og så ud ad vinduet op på en overskyet himmel. Det var ikke noget problem at inhalere selv om jeg normalt ikke ryger og kun vaper cannabis ca. en gang om ugen. Måske var det en fordel at vi varmede i underkanten af det brugbare interval, for til gengæld kunne jeg holde røgen i lungerne mere end 15 sek., den virkede mindre kras end når jeg har røget en smøg eller joint.
Det der nu skete, var ubeskriveligt underligt: Jeg fik den mærkeligste følelse i kroppen, på samme tid skræmmende og fascinerende, og himlen blev dækket af et helt regelmæssigt mønster som på en måde ligesom talte til mig. Dette varede vist kun nogle få sekunder, men jeg er stadig i gang med at bearbejde det mere end et døgn efter. Jeg ville gerne have udforsket denne tilstand mere. Måske føles det sådan at dø? Min ven bad mig lægge mig ned og lukke øjnene allerede efter anden inhalering, han syntes vist jeg allerede så temmelig skræmt ud
![Surprised :o](./images/smilies/icon_surprised.gif)
. Derefter var jeg helt væk fra virkeligheden og jeg ved at jeg oplevede en periode med frygt og ubehag, men uden at jeg kunne huske noget som helst, lidt ligesom et mareridt man kun kan huske stemningen i. Denne periode forekom mig at vare meget længe. Den har dog måske kun varet omkring 30 sek. at dømme efter hvad min ven kunne aflæse af mit skræmte ansigt. Det næste jeg husker er at han tog min hånd for at berolige mig, men som jeg opfatter det, var jeg på det tidspunkt allerede vågnet op til en virkelighed som bare var med bølgen og forvrængning af mønstre - som et svampetrip.
Jeg var rystet bagefter, men egentlig ikke på en ubehagelig måde. Min hjerne har måske lukket ned for at beskytte mig? Jeg er dog glad for at jeg ikke var alene, så havde det måske gået anderledes. Her havde jeg mulighed for at tale om oplevelsen og bearbejde den sammen med en anden person.
Hvad mon der lige skete som jeg blev så bange for? Har jeg været på vej ud på den anden side, men ikke turdet give slip på egoet? Har min ven i virkeligheden bremset mig på min tur videre og bragt mig tilbage? Kom gerne med input og egne erfaringer relateret til denne oplevelse. Jeg er ikke bange for at prøve igen, jeg læser jo om den ene fantastiske oplevelse efter den anden som jeg nok føler mig lidt snydt for. Dog, hvis det negative præger det næste par trip for meget, holder jeg mig nok til svampe og lejlighedsvis LSD.